04 
fremstille der. Slélden og i store Mellemrutn af Menneslcealdere 
•fiiides inaaskee saadan en Mand; tlu store Ting, der overgaae 
det sædvanlige og almindelige Maal , frembringes jo Ikke heller 
ofte (3). At de Christne gandske negte saadan ea hol Ideals 
Virkeliggiorelse i denne Verden, er enhver bekiendt. 
Stoikerne lære, at Tilbagefald fra Dyden ikke haver Sted, 
eller at Dyden ikke kan tabes. Dette lærde Cleanthes , som 
man seer af Diogenes Laertius {c). Dette lærde Sene-ca* Med 
saa meget storre Mod, siger han, bor vi gaae frem til vor 
Forbedring , fordi dette Godes Besiddelse er varig , naar det 
engang er skienket os. Dyden tabes ikke (d). De lære, at alle 
Dyder og Laster ere lige. Dette lærde Zeno og Chrysippus ^ som 
man seer af Plutarch {e). Dette lærde Seneca ogsaa, som man 
seer af flere Steder (/). De lærde endeligen , at Dyden , naar 
den havde naaet sin Hoide , hverken kunde tiltage eller aftage: 
hvilket man ligeledes seer af flere Steder hos Semca (g). Alle 
disse Meninger stride gandske mod de Christnes Lære, 
Endeligen have Stoikerne, saavel de ældre, som nyere, 
endog i den Lære om Pligterne, især tvende Meninger^ hvilke 
b) constam'm sapitmis cap, 7. 
c) in vita Zetionis lib, 7. png 5x4. 
d) Ep/Vf. 50. 
e) de Stoicorum Re^ugnantiis pag, 103 
f) Epist, 66, 
g) Episs, 660 Episf, 79^ 
