66 
i deres Moral af de Christne. Og have de ved deres egen 
Fornuft erkiendt disse srorre Pligter; kan man ikke tvivle 
paa, at de ved den samme Fornuft kunde have indseet de min- 
dre. 
De nyere Stoikere lærde ikke allene , at man burde elske 
de Mennesker, med hvilke man omgikkes* Antoiiin siger: 
Elsk dc Mennesker, hvis Omgang er falden i din Lod, men op- 
rigtigcn («)» Og Seneca siger, at Naturen har indgydet os indbyr- 
des Kiærlighed {x)^ Men de lærde og almindelig Menneske- 
kiærlighed. Det er j^ntonins Lære: Elsk Menneskeslægten, og 
adlyd Gud (7/). Scneca haver meget smukt og rigtigen sagt: Alt 
dette, som du seer, i hvilket de guddommeHge og- menneske- 
lige Ting ere indbefattede, er Eet. Vi ere Lemmer af det 
store Legeme. Naturen har giort os beslægtede , då den frem- 
bragde os af de samme og til de samme (nemlig af de samme 
Elementer og til de samme Hensigter): denne har indgydet os fæl- 
les Kiærlighed , og glort os selskabelige (2;). Dette er en skion 
Lxre ; men den var dog til for Christendommen. Plato regner 
Menneskekiærlighed blandt de storste Fuldkommenhedsr (^7)^ cg 
n) Uh, 6 §. 39, 
y) //■/;. 7. §. 3t» 
O 95* 
a) dt repuh. Uh, J» 
