25 
•saie Menne>' e:)ielen fjr cn Desl en Udflydelse at Gad, sWev 
Anfovin: du haver glemt dette, at ethvert MeRnc-skes Sicl er 
-Gud udaodt ^^■x ham df). Jeg nu sporge enhver tæn- 
kende 01 fordoiBfri Læser, hvad Lighed her er imellem Stoiker- 
wz og de Christne?- Hver taler ]i:r om sir. B^gg^ sige, at 
Gud boer i Mennesket ; men de Christne tale om den hellig Aand, 
.sc;m boer i dit dj-'di.re Menneske; og Stoikerne om den fornaif. 
-tige Siel, som boer i ethvert Menneske. 
Aiitoniii nier om Menneskets Forening med Gad (r); derom 
taler o^-sia Sla'ixten: altsia skal Aiitonin have laant dette Udtrvk 
•af dc Chrisrnes Skrifter. Men efrerse^r man A/.tonlui^ taler 
han om noget gandske andet, end de Christne, naar de -t^le 
om Menneskets Forening med Gud. Han taler i det foregaaende 
om Ddden* Han siger, at man, i Anledning af Tanken om 
Doden, skal betragte, lavorledes og ved hvilken Deel af sig Men- 
nesket forenes med Gud ; og hvorledes denne Deel af Mennesket 
maa være beskaffen , naar den vandrer derhen, nemlig til Gud* 
Anfonhi troede, som de andre Stoikere, at Menneskesielen 
var en Deel af Gud, og, at den, oplost fra Legemer, iglen 
gik tilbage til Gud , og blev forenet med ham. Da Stoikerne 
'.troede, at Guddommen var en ildagtig Natur, og, at Menne- 
skesieien , som en Deel af Gud, fdlgeligen ogaa maatte være af en 
ildagtig Natur; vare de fleste af den Mening, at Sielen, 
naar den forlod Legemet, gik tilbage til Gud, hvorfra den var 
kommen, og igien blev forenet ined Gud. Derfor dgcr ogsaa 
b) Antonin hh, 12, §. 26, 
^z) Antonin Uh, 2, §. 12. 
Viih Sti Skr, V DzzU 1 H4ft% 1I07. D 
