21 
Stoikere, Saaledcs lærde de samme Philosopher, at en viis Mand 
ikke kunde tilgive nogen hans Forseelse; og, at den ikke var en 
Mand, som kunde lade sig afbede eller forsone (m). Den m^od- 
satte Lære finde vi mange Steder baade hos Antonin og Seneca, 
Men deraf, at de nyere Stoikere havde læst de andre grjr- 
ske Philosophers Skrifter, folger ikke, at de ogsaa have læst de 
Christnes, I det hoieste kan dettevære en Sandsynlighed, men ikke 
Vished* Og neppe er det engang Sandsyndlighed. Seneca næv- 
tier ikke engang de Christne et eneste Sted i sine Skrifter* An- 
tofu'n og Epictet nævner dem engang, men ikke paa en Maade> 
som rober nogen Agt for dem. Antanin siger, at den Beredt- 
hed, med hvilken Sielen bor forlade Legemet, bestaaer deri , at 
den gaaer bort efter egen Bedømmelse , ikke af blot Stivsindig- 
hed, som hos de Christne, men med Overlæg ag Værdighed (?z). 
Epictet gior ligesaa lidet af de Christne og deres Martyrdod. Han 
tilskriver det Mod og den Standhaftighed ved deres Religions Be- 
kiendelse, med hvilken Galilæerne (som han kalder dem) gik 
Doden imode, aliene Vanen (o); efter hans Mening var denne 
Standhaftighed hos dem intet andet end et Slags Sværmeri, med 
hvilket den ene opflammede den anden* Naar Stoikerne havde 
saadanne Tanker om de Christne, hvor liden Grund haver man 
da til at troe, at de skulde have bekymret sig meget om dere^ 
Skrifter, og endnu mindre have laant noget af dem? 
m) Cic, Ornt, 23 fro Murgnn, Sea, 5l. Diogettet Lamius Ub, 7. fiT, 
Edit^ Stephanie 
n) Antonin lib. 11^ §, 2* 
•) Epcteti Dissert, hh 4 7. § 6. 
