77 
nemlig at Electricitetens Intensitet skulde staae i directe Forhold 
til Antallet af lige store Grader angivne ved Pendulernes ind- 
bjrdes Fravigning i hans Electrometer , naar nogle faa a£ de rin- 
geste og nogle faa af de hojeste Grader undtages. Imidlertid 
angiver Volta i sine Breve Forsog, der med en stor Grad af 
Evidents vidne om hans Paastands Rigtighed; det synes, at Knu- 
den loses, naar man erindrer de ledende Stanniolstrimler, hvor- 
med i Voltas Electrometer de tvende af Glassets indvendige Sider 
ere belagte, henimod hvilke Pendulerne bevæge sig ved at 
divergere. De electriske Penduler maae ved en Fordeling tillokke 
i hine Stanniolstriniler den modsatte Electricitct af den, som be- 
væger Pendulerne, og disse maae derfor ikke ansees som styrede 
allene af Repulsionen, der modstræber Pendulernes Tyngde, men 
ogsaa af den tiltrækkende Kraft imellem Pendulernes og Stanniol- 
"strimlernes modsatte Electricitet^ 
Et andet Sporgsmaal bliver det, om man skal foretrække 
Bennets Guldblad- Penduler eller de Voltaiske af Halmstraae, Af 
tvende Aarsager synes de Bennetske at fortiene Fortrinet, da de 
nemlig baade cre folsommere for Electricit eten , som ved Forsog 
af denne Art er næsten altid af en overmaade svag Tension ; — og 
fremdeles Guldbladene ere langt bedre Ledere end Halmstraaene, 
hvilket samme gielder om de Penduler, som heelt eller tildeels 
bestaae af Siv, Hyldemarv, Soelsikkemarv o. dsL Denne sid- 
ste Omstændighed kan nemlig ofte give Anledning til forvildende 
Resultater derved, at en Electrometret forhen meddeelt Eiectrici- 
tet yderst vanskelig bortledes igien af disse sletledende Penduler; 
naar derfor et nyt Forsog siden efter foretages med Electrometret, 
