'0.5 
Der gives intet cultiveret Folk, som i Legems Sundhed, Styrke^ . 
Storreise eller Livets Længde jo findes at sraae langt tilbage for 
deres raaere Forfædre. Den i ældre og nyere Tider overak an- 
tagne Mening , at Mennesket i det physiske stedse forværres, er 
efter al Formodning ei saa ugrundet som de fleste, der vil boldes 
For oplyste Mænd, i vore Dage synes tilboielige til at rroe° 
endskiondt jeg gierne tilstaaer , at mange KLagemaal derover, især 
af Oldingen , reise sig deraf at de samme Ting mindre rore de 
sldvere Sandser, den svækkede Sansibiliter , og derfor synes ringe- 
re. Men Erfarenhed og Historien stemme i denne Sag gandske 
overeens. Homerus lader ei alene Nestor giore den Bemærk- 
ning, at saaddnne Mænd var der ikke mere som ban i sin Ung- 
dom havde kiendt, {a^ men under Minervas Person gientager 
han den samme: Faae Bom ligne deres Fædre, de fleste værre^ 
faae er bedre (5), Horatius var lidet oplagt til sorgelige Betragt- 
ninger, ikke desmindre var han af samme Mening: æfas paren- 
tiim pejor av?Si (r) o, s, v: J^irgilius bemærker om en Steen, som 
Turnus ioftcde og udkastede: vix illud tecti bis sex cervice siibirent 
qvatia nunc homimim prodiuit corjjora telhts (d). Hos ^uvenalis læser 
man: mm genus hoc vivo jam decrescebat Homer o , terra malos 
homlnes jam educat afqve pusillos {e)^ Ja, ei allene Digterne, men 
b) Odysse 2, irav^oi ya^ rot ifaiSe^ ^fiotoi iraroi irekovTm 
c) Ho rat. Od. I, 
d) Fifgi^i Æneid, I, 12, 
e) Juvenal Sat, 15. 
Viå. 5ir, V Did. 1 Hafu 1807. O 
