to5 
iSJaturforskerne 5 som Plhikis den æidre^ ansaae det ligeledes for 
en argiort Sag : lu plenum anfem cimcto mortaliitrn generi mincrcm 
indies statiiram fieri observafur Dog al mindelige Vidnesb^^rd 
give intet fuldkomment Beviis : jeg vil derfor af det Slags ei an- 
tore flere. — De: er bekiendr, at Sygdomme og en tidlig Dod- 
ere sieldne blandt vilde og barbariske Folk: naar ei klimatiske 
Feil elier almindelige Udsvævelser forvolde dem. Derfor ansee 
de dem beller ikke som naturlige, men tilskrive dem gierne 
Troldom siler en anden overnaturlig Aarsag, hvoraf allene saa 
megen Overtro kan reisc sig. Thi kun det udsædvanlige nærer 
samme) hvad der almindelig indtrælfcr pleier man af saadanne 
Aarsager ei at udlede, Naar de Gamle, som Komcrus eller 
andre Digtere, tale om Menneskets Fordærvelse, er det altid 
om Mod og legemlig Styrke at forstaac. Disse Fortrin ere vel 
for en stor Deel Ovelser og Levemaaden at tilskrive: alligevel er 
det troeligt j at meget ogsaa beroede paa Legemets naturlige Kyg- 
ning. Begge Aarsager virke tillige, cg have Indflydelse paa 
hinanden. Om de ældste Mennesker end ikke efter Nogles Me- 
ning have været Kiemper, saa tor man dog neppe nægte, at jo 
vore Forfædre mærkelig have overgaaet os i Storrelse. Mange Be- 
retninger saavel om det gamle Nordens Indbyggere som andre Lan- 
des ere i den Henseende vist nok overdrevne. De foregivne 
Kiempebeen , man paa saa mange Steder har opgravet, kan, som 
/ie nyeste Anatomer paastaae , gierne have tilhcrr Heste og an- 
dre Dyr, der maatte folgc deres Herres Skygger, for i en nye 
Verden at gidre den samme Tieneste som i denne. Jeg vil lige- 
saa lidet beraabc mig enten paa vore Begravelses Hoic, og med 
f) Fitivi hist, nntin\ /, 7. c, 25. 
