Saxo (^) af de store Stene, som der findes opreistCj uddrage 
nogen Slutning om de da levende Menneskers overordentlige Styt- 
ke, eller af' Pococks og Maillets Beretninger om de thebanskc 
Kongers Grave og sammes Længde bevise denne Menings Rigrig- 
hed. Hvad Phtarch fortæller om Theseus's Levninger, andre om 
Orestes's Legeme, der ligeledes langt overgik det i senere Tider 
sædvanlige Maal, er de Lærde bckiendt, men skal af mig ei 
heller anfores som Bevis* Calmet (Ji) og Monboddo (?) have samlet 
en Deel af saadanne Vidnesbyrd. Fast alle Skribenter ere dog 
deri enige, at de Narioners barbariske Forfædre, hvis Efter- 
kommere ere os nu bedst bekiendte, have været meget srorre 
og stærkere. Ærbodighed for Heltealderen, og den almindelige 
Mening om Halvguder eller Heroer synes allene derpaa at være 
grunder. Homerus, hvis Noiagrighed endog som Historieskri* 
ver og Geograph er bekiendr, hvis Bemærkninger gemenlig ere 
saa rigtige, forer os, som nyelig er viist, o£te paa denne Tanke. 
Skade? at man hos ham intet bestemt Maal kan iinde» Monbod^ 
do, som intet forsmaaer, der tiener til Styrke for den Hypo- 
these, som jeg i ovrigt, men tildeels af andre Grunde, ogsaa 
billiger, at Menneskeslægten ved Kultur i Henseende til Legemet 
bestandig aftager, finder i et beromt Sted hos Digteren dog et 
Middel til Sammenligning. I Odysf. XL 247 tiltaler Nepfunus 
Tyro Salmonetis's Datter med disse Ord: Hetd ^ Elskte være dig, 
naar A ar et forst er omme , {Tn^iT^.opLZvOv Bvictvrov) skal af vor 
g) 5*. Fortalen. 
h) Dictionaire de la Bihh ^ Art, Gcants. * 
i) Anctent mefnph^'sics T, 3, 
o s 
