i34 
Oiemed. Da Barbarer overfaldt de romerske Sfater, disses Ind- 
byggere selv indkalte Fremmede, og modtoge dem med aabne 
Arme, vare Viin og Agre vel ei det enesre, de atrraaede : da 
Aserne indtog de nordiske Lande, og der bleve hyldede som Ga- 
der, Angelsaxer Britanien, Franker Gallien: da Magyarer, 
Kumaner og andre oversvommede Ungarn, Saxer med flere tyd- 
ske og vendiske Folk stodte til dem fra den modsatte Side> lige- 
som ved Attracrion, tænkte ingen af Parterne paa hver meget deres 
Afkom derved vilde vinde enten, som Magyarerne, i legemlig Skida- 
hed og Styrke, eller i en hoiere Kultur, at deraf en Slægt vilde 
fremspire, der skulde træde i de berdmteste Nationers Fodspor, 
og langt overgaae deres Lærere. Disse saa vigtige Begivenheder 
ere alligevel ikke Virkninger af blotte Tilfælde, men af Menne- 
skets Perfectibilitet og en Naturdrivt, der af sig selv finder Veien 
som forer til dette Maal. 2) Af hvad der tilforn er sagt om Kul- 
turens Indflydelse paa Menneskets Fremgang til Fuldkommenhed 
er det klart, hvorvidt dets Udartning ved Kunster og T^i denskab er 
kan forebygges. Thi om man end maae indromme, at d^t dyr- 
kede Menneske i Forlighed og Styrke nodvendig aftager, og at 
Kunsten selv neppe formaaer mere end i det hoieste at giore dette 
Tab i flere Siægtfolger lidet kiendelig; saa ere de Fremskridt i 
aandelig Fuldkommenhed, som paa den anden Side derved blive 
muelige, saa meget storre, ja Bygningens endelige Falder Begyn- 
delsen til et herligere Tempel, hvis Grundvold ei anderledes end 
af hiins Ruiner k^n blive lagt. Om Menneskets Udartning end 
er en naturlig Folge af det samme Middel, hvorved det stiger til 
Fuldkommenhed, saa er det derfor ikke ligegyldigt, om Legc- 
fnet udarter af denne eller nogen anden Aarsag. At Væxten 
