ved sin egen Vægt. I den romerske Historie finde vi visse 
Tidslob, hvori Riger, efrerat det alt heldede , atter syntes 
at hæve sig, som under Trajan og Antoninerne. Disse Perioder 
blive siden stedse kortere. Under Aurelius Probus indskod det 
endnu i fem Aar de mægtigste Fiender Agtelse. Den Rolighed., 
det siden nod under Theodoshis den store, var hverken saa uafbrudt 
eller ærefuld. Der behovedes en stor Mand til fra det nederste 
Trin at bringe Staren paa et noget hoiere. Ingen endog den 
allerstorste kunde bringe den saavidt, at den jo tilforn havde 
været meget herligere. I det ostlige Keiserdom bemærke vi der 
samme, der i sin Alderdom vel ogsaa undertiden blussede, men 
som en Brand , hvori der for Ilden endnu kun er liden Næring 
tilbage. Naar den er udbrændt, gives der intet andet Middel 
til at tænde Ilden paa nye end frisk Marerie isteden for den forrige. 
Saaledes ere da i Mennesket ligesom to stridige Kræfter , 
hvoraf den ene stræber at bygge, den anden at nedbryde; den 
ene at gaae frem, den anden tilbage. Undertiden er den ene, 
undertiden den anden stærkere. Det synes ogsaa, at imellem 
holde de hverandre Ligevægt. Af Erfarenhed er det derfor just 
ei indlysende, hvilken der overhovedet er den seirende. Naar 
Erfarenhed enten intet kan afgiore, eller dens Bestemmelser ere 
tvetydige, som i alle Tilfælde, hvor det kommer an paa vidt- 
loftige SammenUgninger , Inductioner, Formodnmger, saa gives 
der intet sikkrere Middel at komme til et Resultat end Principer 
og Slutninger a priori. Kun en liden Deel af Menneskets Histo- 
rie er tilstrækkelig bekiendr. I den bekiendte selv ere de Om- 
stændigheder mindst oplyste, som i Hensyn til Menneskets Stigen 
Vid. Sel. Skr. V Deel, I lUfte. iSoj. S 
