^39 
Hensigt, der mellemste mod Naturen; det {orste hm derfor 
allens have Sted. Endelig er der, som for er beviist, ril 
Menneskets Udartning en iigesaa nodvendig Grund som til dets 
Forbedring. Denne Strid mellem Principerne kan el hæves paa 
nogen anden end den her tidt anforte Maade: Naar nemlig deti 
hele Slægt forst engang faaer opnaaet sin Mandoms Alder; maae 
den, ligesom enlige Mennesker og Nationer, hvad Legemet an- 
gaaer, igien afrage; ja det Hele tilsidst saalænge standse eller synes 
at gaae tilbage, inddl den Forvandling, som under den gamle 
Larve langsom forberedes, engang bliver fuldendt* 
Udrustede med denne Kundskab a prhri , at Menr^esket 
tilligemed alle andre Væsener virkelig gaae frem ad og paa hvad 
Maade, vil vi af Erfarenheds ustadige Særsyner her Hgesaa lidec 
blive forvirrede, som, naar de ovre Planeter synes standsende eller 
tilbagerykkende , uagtet Theorien lærer, deres Gang altid er 
fremskridende. Denne Grundsætning sætter os ei allene istand 
til at forklare hvad Historien fremstiller , men endog at opfylde 
hvad den manglex*. Vi kan f. Ex. heraf sikkert slutte, "at, om 
der endog have været Nationer ældre end de bekiendte , blandt 
hvilke Kunster og Videnskaber have blomstret, om de Ruiner^ 
der fiodes i Siberien eller Kanada ved Oronoco, og af Mehurs i ea 
besynderlig Afhandling ere beskrevne, end ere fuldgyldige Vidner 
om deres Tilværelse; saa maae man dog ikke troe, at de vare 
komne til den Holde, paa hvilken vi nu staae , eller engang 
den, paa hvilken vi af vore nærmeste Forgængere ere satte. Saa 
meget vi overgaae Grækerne i det Hele, saa stort et Fortrin 
have disse vidst at erhverve sig for deres ægyptiske, phoeniciske 
S ^ 
