2Z6 
til det Udvorten og Synlige. Ideer igien fores^tille de hoieste 
Principier, som deels kan være det yderste Maa} far vore Hand- 
linger, deels de almindeligste og Ydrste Realgrunde tii Gienstandene 
selv» Begge erc uendelige, og derfor kun ved en uophorlig 
Nærmelse muelige at naae, disse i vore theoretiske Grandsknin- 
ger, i det vi forfolge Aarsagernes lange Række til det overstc 
Led, disse i vare Handlinger > som, hvor ypperlige de end 
kan være, dog for Idealets Fuldkommenhed staae langt tilbage. 
Baade Begreber og Ideer have det tilfæiks, at de indeholde 
jioget Bestandigt eller Væsentligt, istedenfor at Sandsernes Fore- 
stillinger kun underretre os om de Forandringer, vi selv saavel- 
som alle udvortes Ting ere underkastede. Men cnslrge Gicastande 
ere Erfarenheds, det er Sandsernes egentlige Formaale : det Be- 
standige og Almindelige i samme tilegner Forstanden eller For- 
nuften sig, og overlader Videnskaben at ordne, undersoge, be- 
arbeidc: hvad der bliver tilbage pleier den, som et unyttigt 
Skal, hvoraf Kiernen er udpillct^ at forkaste- 
Det enslige Menneske er ingen Undtagelse fra denn^ RegeL 
De Videnskaber, der giore vor egen Art til deres egentlige For- 
maal, saasom Anthropologie, Moral, Politik og Lovgivning, 
betragte kun Menneskheden i Almindelighed,- ikke Mennesker. 
De mest praetiskc giore det Hele, det Almindelige til Oiemed, 
cg tilsidesætte Delene, eller holde sig berettigede til at ansee 
dem som blotte Midler for hiint. Derfor opoffrcs saa mange 
Tusende for et saa kaldt almindeligt Bedste : paa ingen Altere 
ryger Menneskeblod tiere end paa dem , som ere Menneskheden 
