2lf 
selv indviede. Thi de enslige Ting , tænker man, ere forgserk- 
gdige. Arten elier Slægten allene forgaaer ikke. De Egenskaber, 
hvorved et Individ udmærker sig fra et andet, ere blot empiriske: 
men have de ingen uforanderlig og væsentlig Charakter, kan mat^ 
derom ei giore sig nQger fast Begreb; hvad ere de da vel andet 
end et Slags Luftsyner eller Goglebilleder, behagelige nok maaskee 
før en kert T'iÅ at anskue; meii hvorfor skaane dem, hvis de 
ere nogen Plan for Evigheden til Hinder, efterdi de dog ere be- 
ctemte til i næstu Oieblik at fersvinde.? 
Man har herimod paa den anden Sid^ sagt, at Sla^t og 
Art dog ei bestaae uden ved enslige Ting, og at hine derfor tik 
iigemed disse maae forgaae. Dette Svar, der gandske stemmer 
overens me-d den af . de fieste Philosopher antagne Mening , er 
^og maaskee mindre tilfredsstillende end skikket til at stopps 
Munden paa dem, der uden nogén djbttænkt Theorie vil for- 
svare den Uret, de under Skin af det Heles Vel tilfoie saa 
mange blandt deres Medmennesker. At udgive Arten for et blot 
Begreb uden Ijesynderlig Gienstand vilde være den letteste Maade 
at afgiore Sagen paa., dersom den gandske passede til alle de Sær- 
syner, man derved vil oplyse. Dertil kan for det forste reg- 
nes den paafaldende Lighed, man ei kan undgaae at bemærke 
mellem Planter og Dyr af samme Art; dernæst de Kræfter, der 
hos alle eller mange Slags Væsener altid virke efter de samme 
Love. Thi hverken ville Naturbeskriverne tilstaae, at deres 
naturlige Arter ei have nogen anden Grund end Sindets Abstrac- 
tion: ei heiler vil man under den Forudsætning, at Naturkræf- 
terne ere blot almindelige Begreber, kunne ferstaae hvoriede« 
F f 2 
