228 
^amme Kraft, f. Fx. den til Attraction og Repulsion, efter dc 
adskillige Fore^tillingsarter , man derom har udtænkt, enten ved 
et Slags Deling paa engang kan findes hos mange enslige Ting» 
eller hvorledes der af en Kraft, som kun i Henseende til Arten er 
den samme 3 kan være ligesaa mange individuelle, som Substan- 
ser, der besidde den. Det sidste forekom Aristoteles ^ blandt 
flere saadanne Exempler, som det synes, saa utænkeligt, ar. 
endskiondt han ellers om Begrebernes Oprindelse forkastede Platos 
Mening og var enig med de for anforte empiriske Philosopher, 
€aa antager han dog en eneste almindelig virksom Forstand, der 
hos hvert Menneske vel yttrer sig paa en besynderlig Maade> 
men numerisk ei er forskieliig. Man begriber kun ikke, hvor- 
ledes han ei indsaae, at det samme om enhver anden Kraft, der 
ligger enten i den menneskelige eller fælles Natur, da ligesaavel 
maae gielde. 
Det kan folgelig ei ansces for en saa afgiort Sag, at For- 
srandens Begreber, f. Ex. det om Mcnneskheden i det Hele, 
Ilden for Individerne selv , ingen virkelige Gicnstande kan have. 
De platoniske Ideer, saavidt de skal være Former eller Monstre, 
hvorefter alle, der hore til en Art, ligesom Aftryk ere danne- 
de, har hverken Aristoteles, Locke eller Kant tilstrækkelig gien- 
drevet, ja, ei engang udtrykkelig modsagt, endskiondt de tyde- 
lig nok have viist Urigtigheden i mange tildeels falske eller skæve 
Udtydninger af denne Theorie. I det practiske Liv , i den al- 
mindelige Menneskeforstands egne Domme, i Lovgiveres og Stats- 
mænds Planer viser sig endog da denne Menings Indflydelse, 
fiaar dc, der antage eller forudsætte den, ncppc ere sig dette 
