231 
Idce i cn bestandig Fremgang til storre ag storre Fuld ko nvm enhed 
kan udvikle sig, men at disse derimod ifalge en organisk For- 
bindelse mellem alle dertil vexelviis vække og hielpe hverandre. 
Efter Plaros Mening vare Ideerne , ligesom Monstre, hvoraf^ 
mange Kopier blive tagne , almindelige Begreber ; og de ensiige 
Tings Forskiel beroede ligeledes ei heller paa Ideens, men paa- 
Materiens storre eller mindre Beqvemhed til at udtrykke den. 
De nyere Platonikere vare af samme Mening. Det Schellingske 
System ^ som i Granden ei er andet end det nyeplatoni^ke i en 
efter Naturvidenskabernes nærværende Tilstand forandret Skikkelse,, 
sætter ogsaa en Ære i at hæve sig over ensiige som sandselige 
Gienstande eller vaklende Billeder af det Absolute og af Ideerne 
eller dets evige og nforandcrlige. Former. Individuerne bor der- 
for selv stedse stræbe at vende tilbage til den almindelige Natur: 
og skiondt deraf bestandig nye fremtræde paa Skuepladsen, ere 
de dog ikke mere de samme. De besynderlige Siele ere Smiaadeie 
af det store Ocean, som forst forvandlede til Dunster eller Taage^ 
Lcgemverdenens Sindbillede, dernæst til Regndraaber, samle sig i 
Kilder,. Bække og Floder, for efter en kart afsondret Tilværel- 
se, hvis Nydelser Savn og Længsel dog idelig forbittre, at for- 
tryde sit Affald og igien blive salig ved Forglemmelse. 
Er denne Forestilling rigtig, saa har det menneskelige Liv 
ei alene liden eller ingen Værd, men er endog et virkeligt Onde, 
fra hvilket man maae stræbe p for }o heiler at blive frie. Le- 
gemet, Sandseligheden og alt hvad der horer til vor Individuati- 
tet er et forgængeligt Klædebond> der ikkun hemmer Sindets frie 
