Maaåc. Hverken Ungdommens Roser cTlcr Alderdommens Kyn- 
ker forandre denne Form: ere vi kun ret opmærksomme, blive 
vi den i begge vaer. Alder og Kultur udvikle den mere og 
mere: i den tidlige Barndom er den gandske ubestemt j Raahed 
og Vildhed giore den ligeledes vanskelig at bemærke: i hvilke 
Tilstande Individuerne ogsaa synes mest at ligne saavel dem, der 
regnes til samm.e Art, som dem, der hore til forskiellige, 
£ Ex. Mennesker og Aber^ 
Det gior intet til Hovedsagen , at vi ci ere isrand til hverken 
i Beskrivelser eller Definitioner at fremstille denne Form. De for- 
ste tages af Oieblikkets Fornemmelser, eller af de Indtryk, Tingene 
giore paa vore Sandser; hvori det Væsentlige og Tilfældige, det 
Objective ogSubjective stedse ere blandede. Til Definitioner mang- 
ler Sproget den fornodne Rigdom af Ord, da det af Nodvendig- 
hed maae indskrænke sig til at betegne almindelige Begreber: og 
cndskiondt det ogsaa har Navne paa enslige Gienstande ; saa har det 
dog ingen paa de individuelle Beskaffenheder, der giore dem til 
«aadanne. Den menneskelige Forstands Indskrænkning maae noies 
med at kiende Tingene overhovedet og i det Store: men man bor 
derfor ikke glemme, at de almindelige Begreber kun ere Hielpc- 
midler til Oversyn, ei til noiagtig Kundskab om Tingene i sig 
selv. Thi i den virkelige Verden findes kun Individuer , og deres 
Væsen cr ikke det, der udtrykkes ved Artens eller Slægtens Kien- 
dcmærker, men hvad der ligger i den evige Idee, hvoraf utallige 
Modificarioncr, der i Tiden vise sig, cre muelige. Denne 
Idee cr ci i den Henseende almindelig, at den omfatter flere Ting; 
men for saavidt som den udtrykker alle muelige Tilstande af den 
samme, kunde man maaskcc give den dette Navn: rigtigen cr 
