24* 
forskende Blik baade' i den menrveakelige Natur overalt og t dens mtiT- 
gehaande finere og individuelle , men med Evighedens Præg ud- 
mærkede, Former er istand til at udkaste. 
Forgreves sager jeg alligevel ved disse og fiere saadanne 
Grunde at overtyde dem om min Menings Rigtighed, som troe, 
at Svælget mellem Os og det Absolute, hvilket man dog bor 
stræbe at udfylde, derved bliver endnu videre og dybere; med 
mindre det lykkes mig ar vise, at denne Sætning ei allene med 
deres Identitets System kan bestaae, men ar detre endog nod ven- 
dig forer til samme Resultat. Til den Ende skal jeg nru saa kort 
©g tydelig, som mueligr, forklare hvorledes fndividuernes Forhold 
xil det Ene og Absolute saavelsom til de evige Ideer efter disse 
Philosopher^ egne Grund&ætninger bedst og kctsst sjms- at bde sig^ 
begribe. 
Faa hvor mange Maader man end kan fremstille og virkeh'g 
har fremstillet denne Lærcbygningj forekomme mig dog alle at 
stemme overeens i folgendc Lærdomme. Det oversre Realprincip 
kan ikke tænkes uden som rcen og uindskrænket Kraft, Virksoni'- 
hed eller Handlen. Men, da det uden for sig ei finder nogea 
Stof ar virke paa, og en Skabelse af intet enten er modsigende 
eller dog aldeles ubegribelig ; saa kan denne Virksomhed ei sam- 
menligenes med nogen anden os bekiendt undtagen med Forstanden« 
eller Fornurrcns, saa vidt denne a(: sig selv og a priori frcn"hbrrngef 
Begreber og Ideer. Til disse kan nu Stofien heller ikke uden 
fravære given; den dannende Forstand maac tillige være den frem- 
tringcnde Kraft; men dette kan den ikkun være ved Selvanskii- 
