243 
else, eller mcå m\4vc Orit StofFen til Ideerne kan den ikke ta- 
ge af noget ande-t end sig selv. Sandselighed kan man derfor 
ikke til-lægge det nllcrhQ.ieste Væsen, fordi den altid niaae betrag- 
tes som ødende og en J^lot Evne til at blive rorr. Derfor lære disse 
PhiloBopher-j at 4er, gives en Forstandens Anskuelse, hvorom 
|eg paa 4ett€ :Sted ei kan handle. Men heraf folger nu, at 
Stofen til alle Ideer er den samme, al Forskiel imellem dem 
beroer paa deres Form^ d. e. ^ de mange Bestemmelser, eller 
figentlig, -Grændser, Irvdskr^nkninger, hiin kan modtage. En- 
hver idee er alligevel, ligescm Cirkelen og alle andre Linier 
eller Figurer, uendelig i en vis Henseende, fordi nemlig Storrel- 
4en uagtet den bestemte Form er ubestemt. De cre ligeledes 
^vige og nodvendige, det er Tingenes eget Væsen de udtrykke. 
Kun naar de i Tiden og Rummer, som Sandseverdenens Former^ 
fremstille sig, iforer deres evige Natur sig, saa at sige, et 
forgængeligt Klædebond; fra deres himmelske Eoeliger stige de 
ned i disse suhlunariske Egne, hvor alle Ting deels ere forander- 
lige deels vise sig paa deres Tilværelses laveste Trin, og Ideerne 
1 den nicest fornedrede Skikkelse, Den iboende Kraft synes en- 
ten, som i den grovere Materie, gandske dod, eller, befinder 
sig, st)m i Spirer, d sin Udviklings forste Begyndelse. Dette 
forer Tiden med sig, som hverken kan rænkes uden Forandringer 
eller uden ordentlig Folge, der ved en Kegel maae væi'c fastsar. 
Men denne Folge begynder med en Punkt, der er -det allermind- 
ste Reale og Tænkelige , voxer , og bliver omsider til en uende- 
lig Linie, eller saavidt man kan forestille sig Punkten som straa- 
:knde, til -flere ja iitailige« ■ Paa samme Maade er enhver Kraft 
i Begyndelsen svag og usynlig. Livet grændser til Doden forend 
H h 2 
