paa saadan Maade, der forekommer mrg paa engang at v<tre den 
klareste og tillige mest conseqvente. At mange baade saakaldre 
Platonikere og andre, der bekiende sig til den samnie, i at 
fordomme den naturlige Stræben, der har den individuelle Fuld- 
kommenhed eller det ensHge Væsens Vedligeholdelse til Formaaf, 
have miskiendt Aanden af deres eget System , dertil er Aarsagen 
deels denne, at de have anseet Individualitetens Kiendemærker 
sillesammen for ubestandige, uden at agte paa det Væscnth'ge og 
Uforanderlige, der indeholder disses indvortes Grund; og til 
denne Vildfarelse crc de igien forledede, fordi de ei have be- 
mærket, at virkelige Individuer allene findes i den organiske Na- 
tur, men dermed blandet de Aggregater, der udgiore den uorga- 
niske. Deels have de , for efter deres Mening desto bedre at for- 
klare det Ondes Oprindelse, betragtet Ideernes Udgang, d. e. 
Afbildning eller Udvikling i Tiden og Rummet som et Slags Syn« 
defald , der endogsaa hos de nyeste Philosopher har været Anled- 
ning til selsomme Forestillinger; endskiondt dog nogle blandt 
dem, ja Plotin selv, have indseet, at en uendelig og bestandig 
Virksomhed ei er muelig uden ved endelige Producter eller 
Skabninger, at disses Liv ei kan være andet end en uophorlig 
Stræben efter det Bedre , og at de fdlgeiig alle maae være mere 
dier mindre onde, d. e. ufuldkomne. 
Dog dette Slags Philosopher er det maaskee mindre vanske- 
ligt herom at overbevise end andre. Nogle iblandt dem komme 
os i denne Henseende selv i Mode, Spinoza ^ som jeg uagtet 
hans meget forskiellige Fremstiliingsart ei tager i Betænkning at 
sætte paa samme Liste, antager £ Ex, at enhver Menneskesiei 
