«47 
Der gives alfsaa et fast Begreb om enslige Ting« Øccce Be- 
greb har objeetiv Gyldighed el'kr Realiter. Det er altsai med de 
menneskelige Siele, med organiske Legemer, der kan betragtes 
som hines udvortes anskuelige Billeder, kngt anderledes begkafren 
end ' med raae Stene eller Skjer og Dunstsamlinger, om hvilke 
man kun i Almindelighed kan sjge hvad de ere, men ei anfore 
noget besynderligt Kiendetegn> som jo, medens de endnu ere 
til, kan forandres til de modsatte. Imidlertid ma^e man tilstaae, 
at hine Gienstande, hgesnavel som disse, tilsidst sjnes at for- 
svinder Individuerne forgaae medens Arten vedvarerr Lad dem 
end i det sidste Oiebiik af deres Tilværelse beholde samme væsent- 
lige Form som i det forste, lad end Ideen leve, saa er den 
virkelige Gienstand dog ikke mere. Theorien er altsaa, kunde 
man slutte, om ei urigtig, i det mindste uden Nytte. Det er 
Umagen værd at undersoge, om det forholder sig saa eller ikke* 
De Idoffr, som opstaae i den menneskelige Forstand, de 
Ptanery den udkaster, have ei altid nogen virkelig Gienstand. 
Tilligemed Tegningen elfcr Udkastet er ikke Verket selv strax 
færdigt. Forstanden kan være frugtbar, men Frugterne hvile, 
saa af sige, i dens eget Skiod; uden for sig synes den saa lidet 
at kunne frembringe nogen Ting, at et engang Villie og Forsæt 
deraf ere uudeblivclige Folger. For ar realisere sin Idee hehover 
den, som man i AlrMndelighed troer, ei alene andre, men 
endog fremmede Kræfter, som undertiden ere vanskelige nok at 
bevæge tit en med den harmonisk Medvirkning. Er Arbeidet 
vel begyndt, k^n uforudseete Hindringer dog afbryde, en fiendt- 
iig Kraft nedbryde det. ^langler i Anlægget, som vi selv op- 
