a48 
dage, kan glore, at vi slaae Formen itu for efter en rigtigere 
Plan at begynde paa en nye. De fleste Menneskeverker ere Korthuse, 
som vi vel i Begyndelsens Hede kan have bestemt til evig Afmin- 
delse, men som vi dog selv bagefter indtil de sidste Spor tidt 
5oge ar udrydde. Men skulde det samme vel ogsaa gielde om 
Naturens og Forsynets Verker, elier just det modsatte deraf være 
rigtigt? Skulde her nogensinde mangle enten Midler eller Evne 
til at udfore dem, eller mangen Bygning maaskee anlagt efter cn 
umoden Plan af en mere oplyst Forstand tidt blive forstyrret, for 
af dens Materialier at opreise en fuldkomnere og til Hensigten 
mere passende? Enten man antager en indvortes Nddvendighed 
eller en uendehg Visdom, som hvad den hele Verdens Indretning 
angaaer har anlagt og udforer alting paa det bedste; saa maae Or- 
denens Lov« sættes som uforanderlige, de stridende Kræfter omsider 
bringe hverandre selv til et Slags svævende Ligevægt, Forvirring 
oplose sig til Harmonie, og deri maae den almindelige Tendents 
-bestaae. Vel grunde disse Sætninger sig paa eller fore omsider 
til et intellectualt System i den hele Natur, alligevel paatrængc 
Erfarenhed og Iagttagelser selv enhver Grandsker saa uimodstaaelig 
en Overbeviisning om deres Rigtighed, at endog de Philosophcr, 
der ei have skammet sig ved at regne Lykken med blandt de vir- 
kende Naturaarsager , dog have ladet den handle paa en gandske 
regelmæssig Maade. Et stoit Bcviis derpaa ere blandt andre De- 
moerirs utallige Verdener, hvori dfi samme individuelle Væsener 
bestandig forekomme. 
Tingenes Grundformer ere folgclig ligesom de platoniske 
Ideer uforanderlige, ja, de eneste virkelige Ting, og disse 
