htå til den bestemte Form, der maaslcee efter Aartiisindes 
Forlob forst bliver istand til at udvikle sig. Den organiske Kraft 
er efter Sloffens Beskaffenhed forskiellig i hvert Legeme, ei re- 
gellos virkende y men ifolge Regler, der for ethvert Tilfælde 
paa der noieste erc bestemte; thi endskiondt udvortes Aarsiger, 
der stode til, kan forandre dens Retning; saa kan de dog ei 
saaledes tilintetgiore dens Virksomhed, at 'denne? særegne Tendents 
for et opmærksomt Oie jo bliver kiendelig, Ingen Udartning er 
saa sror, intet Misfoster selv saa vanskabt , at den Oprindelige 
Form aldeles er forvendt. Det er besynderligt, at baade Stoikerne 
©g andre Materialister have antaget dette Præformations System, 
men ikke desmindre kan have troet, at ved Doden bliver denne 
Form saaledes brudt eller knust, ai en Fornyelse deraf aldrig 
mere kan finde Sted. Kan den da efter det grovere Legemes 
Oplosning ei ligesaa vel vedvare, som den for Fodselen j uvist 
hvorlænge? under saa mange og store Odelæggclser usynlig har vidst 
ar holde sig vedlige? Thi de siorsre Omvæltninger i Naturen lade 
de egentlige Kimer selv være ubcskadede, ja befordre selv un- 
dertiden deres Væxt: de firiesre og os ofte forborgne Oplosninger 
skaanc dem uden Tvivl ligeledes eller finde i disse mindste Le- 
gemer maaskee en Modstand, som svarer til deres Finhed, og 
staacr i omvendt Forhold til deres Storrelse. Man vilde meget 
'misforstaac mig, cm man troede, at jeg ved disse Kijner elle 
Individuerncs Grundform forstaaer andet end et Anlæg eller 
