derimod næmiere c ^ller saa erKoWer mm atter dea fieråe 
Figur. Kold&r -man Tavlen i Midceo imellem to Fingre, saale- 
des at Kanren iEgensteiås rører Haanderij saa erholder man deo 
fdrste Figur., naar man stryger paa et Hiorne øg den dnQea iiaar 
man stryger paa Midren. Heraf see-r man hvad desuden er let 
at begribe., ar ikke kele Tav^Ien kan svinge paa sen Gan^s iiaar 
den holdes -i^ Midten. Man betragte kyn den anden Figur. Naar 
denne stiyges i f , saa boies Katiten der srcerkest £rem og tilbige., 
og derimod mindre eg mindre, jo nærmere inan kGinmer Hior- 
^nerne t og ^ hvor SvSngiii-ngen kan ansees for Nul. Svingningen 
er alcsa-a ker gstidske den samme , som eni Hiornerne selv vare 
understottede , ligesom ogsaa omvendt Midr.punktet er hviiendej 
naar Hiornerae ere ii2nderstott;ed£. Ben samme Slutnings Maade 
lader sig lec anvende paa de ovrige Fignrer. Stryges Tavlen i 
Figor I , i e-i eller nær derved , saa maae den rette Linie imellem 
^^og ' ^f samnTeniignes med tå i Fig. 2., og paa samme M.iade 
maae den rerce Linie imellem 6 og d betragtes i Fig 5. Kort alle 
4isse> og de ovrige Figurer, forklares af der Grundexperimenr, 
at naar en aliqvot Deel af en spændt Srræog er understértet i et af 
sine Endepunkter 5 og da ansiaaes til Tone, saa zittrer enhver af 
de andre aliqvote Dele med , som om de ogsaa vare understottede., 
dog saaledes i nfv^xlende Orden, at meliem liver svingende Deel 
bliver et Hvilepunk?, en Svingningsknude. Dette er omtrent 
den Forestilling man hidimil har gior-t siig -om *Kkng%iirerne. Til 
denne er det at jeg vU -knytte mine folgende Uadersogels-er. 
Det Tigger i Naturens Uendelighed, at ingen Iagttager kan 
«pdage alt det som ligger i et Forsog, At. forstaae et Forsog 
E 2 
