Svlngningsbucrne niaae forholde sig som Afstandene fra he , sai 
maac ogsaa Storreisen af dc Dele, som ikke kunne afkaste Stovet 
voxe i samme Grad, som Afstandene fra h aftage. Det er; 
om de hvilende Linier maae danne sig en Stovflade> hvis ydre 
Grændsers Afstande fra disse Linier staae i omvendt Forhald ril 
Afstandene fra Skiæringspimktet h, Stovfladernes Grændser ere 
altsaa Hypcrbokrj og de egentlige Knudelinier ere disses Asymp- 
toter. Man kan ogsaa indsee det samme paa en anden, om mue- 
iigt, simplere Maade. Fladen chd bliver nemlig, ved at boies, 
til en Kegleoverflade. Men den Spidsen h nærmeste Deel kan 
ikke boies saa stærkt, at den kan afkaste Stover: alrsaa dannes kun 
de-n nederste Deci af Keglefladen, hvoraf chd er Giennemsnittet. 
Dette Giennemsnit maae efrcr Keglens Natur og Svingningsb-uerne^ 
ringe Omfang være en HyperboL 
I Almindelighed har jeg iagftaget, at de to Hyperbolen 
som dannes i en Figur som g (Tab. i), ikke have lige Afstand 
imellem deres Toppunkter, men at Linien gh f. Ex. cr længere 
end hA. Heraf kommer den tilsyneladende Irregularitct i de fdr- 
ste Figurer paa anden Tavle, hvor dog den 4 og 5 fremstiller den 
noget for stor. Denne Omstændighed synes at reise sig af en 
Ulighed i Fladen > thi paa samme Tavle forekommer denne For- 
skiel altid i samme Stilling, enten leg stryger i c eller d. 
Hidindtil have vi intet Hensyn taget paa en Deel af Svingnin- 
gerne som nodvendig maae frembringe nogen Uregelmæssighed i Hy- 
perbolens Form, omendskiondt Indflydelsen heraf ikke mærkes paa de 
inindre Plader. Ligesom en elastisk Fiedcr, hvis ene Ende er 
l^efæstct, naar den anden Ende drages op eller ned> ikke blot 
