56 
med Gummi Vand, og naar dcrre er saa vidt torret, at det end- 
nu er klæbrigt, la^gge man Pladen, hvoraf man har bortslaaet 
det overflod ige Stov, derpaa. Naar man har presset det vel ta- 
ger man Pladen af, og klæber det, medens det endnu er fug- 
tigt, paa Glas, saa kan man være sikker paa bestandigen at be- 
vare et saadant Aftryk, hvilket, naar det cr lykket vel, er 
noiagtigere end den bedste Tegning« 
Det vil lettelig falde enhver ind at forklare denne Vedhæn- 
gen mechanisk. Man vil i^ed forste Ojekast, forestille sig> at 
Stovet lettest maae falde af, der hvor det mecst har sammendyn- 
get sig; Men denne Mening vilde ikke stemme med Forsogene. 
Naar rr.an har giort Forsogene med Sand som har været meget 
tyndt paasrroct, saa hæfter det næsten alt ved Klanglinien, og 
det med en Fasthed, som ikke kan andet end opvække Opmærk- 
somhed. Naar man har foretaget Forsogct med Hexemeel, og 
fortsætter Strygningen, indtil Klangfigurcn er kommen inden mes:et 
snævre Grændser, saa har Stovet ogsaa udbredt sig over de hvi- 
lende Linier, efterdi det saa stærkt var blevet opdynget ved 
deres Kant. Naar man nu slaaer dette af, saa blottes de hvi- 
lende Linier gandske for Stov, medens de egentlige Stovlinicr 
.beholde det meste af deres tilbage. Her er det rigtig nok Til- 
fældet, at Stovet falder af de Steder som cre stærkest belagte 
dermed ; men naar man forsogcr at slaae Stovet af en saadan Fi- 
gur, strax efter forste Strog , da det indsluttcde Rum i Klang- 
figuren aldeles ikke er belagt med tykkere Stov, end for Strdget, 
falder Stovet dog meget fuldkomncre af det indsluttedc Rum end 
