^7 
tf Stovlinierne. Her strælcker altsaa heller ikke hin meclianiske 
Forklaring til. 
Denne Stovets Vedhængen synes altsaa at robe -en dectrls'k 
Virkning, som den der kunde frembringe de her omtalte Særsyn, 
med Tiltrækninger og Frastodninger. Den naturligste Tanke er 
den, at Stover, hvilket ^i af Erfaringen ^ide vordcr -electrisk 
ved at udrystes, bæfrer sig fastere til de Steder, som ved 
Zitrringerne erholde den modsarte Art af E]ecrriciter , og derimod 
kommer til at iigge losere paa de Steder 3 som erholde den af 
samme Art. At Skiven ved den indvortes Zitrring erholder Elec- 
tricitet, kan ikke forundre t)s, da enhver Gnidning, ethvert 
Stod, o. s- V. sætte Legemerne i clectrisk Virksomhed. Men 
dersom denne Forestillingsmaade var rigtig, saa maatte saadanne 
Srovarter, som ved Udrystningen vorde poirlriv electriskc, hæng« 
ved de Steder, som mindst holdt fast paa de negativ electriske 
Stovarter; men dette er ikke Tilfældet. Det udrystede Sfovs 
Electrisitet har ingen Indflydelse -paa Klangfiguren. Videre er 
d^t vel at mærke, at den samrne Art af Vedhængen ogsaa fin- 
der Sted paa Metalplader, selv paa uisolerede. De paa de strogne 
Plader forefiinde Adhæsionsforandringer kunne altsaa neppe rilskrives 
en Electricitet , som vi opdage ved Electrometret. 
Uagtet alt dette, behove vi dog ikke gandske at forkaste 
Tanken om electrisk Virkning i disse Forsog. Ved de Underso- 
gelser over de finere Electricitetsgrader, hvilke de nyere Tider 
have sklænkct os, vide vi, at meget tvage Electriciteter ingen 
saadan Isolation behove, og dog ved deres Qvantitet kunne virke 
Vid. Sd, Skr. V Duh i-t' Ha-/'« 1807, H 
