63 
ring for Oiet,^ cg mtå stigende Svingninger opklarer det sig ril- 
b-oiere og hdierc Parver y og gienn^mlober saaledes all^ prismatiske 
Farver, i-ndtil de have naaer det mcest levende Rodt.. Efter 
cknnc Forestillingsraaade blev nu i- den srorc Skåle af Sandsefor- 
itemnielser, dca ene Sandsningsart en Octav af den anden , og 
alle underkastede de samme Love. Alle Forneinrøelser altsaa hid- 
rore: fra den samme opri-odelige Krafr, der i Lyset virker f/j /»e/ztr- 
to, i Galvanismus derimod udbreder sig i' et Rum, hvor den 
dog saakdes gicnnemlober alle Svingningsai:rer ► at den verder 
fornemmelig for enhver Sands« 
Sammcnfarte vi nu ak det i Eetr hvad nærværende Under- 
sogelsc har viist, saa kunne- vi ikke ai>det en tabe o& i den dy- 
besre Beundring, af den Mangfoldighed, det Liv, den Harmo- 
nie, søm er indsluttet i en Tone. Man tænke sig en Klangfigur. 
Dele saa smaae, at de ikke mere kunne skiælnes med det blotte 
6ie, forer.e sig til en lille Klode, der atter bevæger sig frem, for 
at danne en Deel af et srorre System , øg saaledes vilde der be- 
standigen opstaae nye og storre Sammensætninger, naar ikke vore 
Redskabers Storrelse tllsidst satte os Grændser. Man forestille sig 
nu videre r hvorledes hver af de mindre Svingninger optager sin 
fcestemre Plads, cg ikke kunde indtage en anden, uden at for- 
styrre det Heles Sy mmetrie. Man tænke sig, hvorledes disse har- 
moniske Svingninger glennemvandre hele Luften, i samme Or- 
den, hvori de udbredtes fr-i det svingende Legeme. Hvilken 
stor og dybt indgribende og derhos- i sig selv nodvendig Over- 
eenstemmelse, hvilket Spor af en alt giennemtrængende Fornuft. 
Vi iiidsse her tydelig, at det ikke er den mechaniske Sandsenir- 
