129 
fil Efterretningen om Gronlændernes Fange -Redskaber ved Sælfitiåi- 
defangsten> som den vigtigste og sindrigste,* især og levere detrc 
forsr, fordi jeg i Naturhistorie -Sælskabets Skrifters iste Bind, 
ved min udforlige Beskrivelse over de Gronlandske SæKArter, 
har meldet endeel om deres Fangst og paaberaabt mig disse Fange- 
Redskaber, hvilket heraf kunde faae storre Lys; Skulde da Sæl- 
skabet ville have det, kan i en anden Afhandling det ovrige fol- 
ge angaacnde deres Redskaber ved Landdyr- og Fugle -Fangst, saa- 
velsom deres Fiskeredskaber. 
Sælhundefangsten er Gronlændernes fornemmeste Næringsvej; 
uden den kunde de ikke bestaae, og ved den have de, saa at 
sige, alt. Herpaa digtes og tragtes fra Barnsbeen, og hvo som ej 
kommer til nogen Færdighed heri, kan ej kaldes en ægte Gron« 
lænder, ej findes skikket til at vorde det almindelige nyttig, men 
snarere maae falde andre til Byrde, og kan ej vente at blive me- 
get agtet af sine Landsmænd ; den derimod , som naaer nogen 
Færdighed heri, har tillige faaet Ret til den Titel: En god For* 
hverver (Piniarte v. Angursorsoak); mærkværdigt er det og, at 
i Landets Sprog en Mands-Person heder: yingut, der egentlig be- 
tyder : et Middel til at fange SælkundSy ret som han egentlig var 
skabt dertil, hvilket tilkjendegiver , at man fra Begyndelsen har 
anseet dette at være det vigtigste at kunne, og hvortil horde rec 
mandig Skarpsindighed og mandig Styrke , thi virkelig horer og 
til al anden Slags Fangst ej nær saa megen Indsigt og Snildhed, 
som til Sælhundefangsten, hvor man har at bestille med et meget 
vaersomt og snedigt Dyr, og, bliver man den overlegen, da kan 
man forst i Gronland forsorge sig og sine, give endeel fra sig 
Vid, Scl, Ski\ V De^l, ' Il H.tftt 1807. R 
