^34 
åtrnt af samme er endnu låc meget smai Indfurlnger, - livori 
.Endebenets Kanter anpasses, rmz man med Tappen vil træfFe 
accurat i Midterhu]ingen, som ellers- vilde blive vanskeligr, dt 
Endebeni^t bliver meget fast og trangt tiftuoden, saa at ikke en- 
hver er skikket til at fastsætte det; det sees da, at Holken 
Cr ikks huul ganske igjennem, men har kun lave Indhalinger 
el. Grofter til Endebenets Gænger (Lit. hb). Bageste Ende< 
der vender mod Skaftet, har enten en fiirkanrer eller rund dyb 
lodhuling, ved hvilken Ringen sættes fast paa Skaftet,^ da 
dettes Ende tilsnittes derefter > saa at det net op kan passe i 
Holkens Indhaling ganske trangt; thi den bliver ej tilniglet* 
da Træet, som idelig er vaadt, bliver ved at holde den Tyk- 
kelse, det har havt, og ventelig mere og mere udbolner, ak 
som det bliver vandtrukken; dog lader man i Holkens bageste 
dybe Indhaling blive en kort spids Tap midt i, som indsrbdes 
i Træet, hvilken tillige tjener til Styrke, saasom den svarer 
ligo imod den udvendige liden Midter -Groft , saa at Benet er 
nu der tykkere just paa det Sted, hvojr det mecst slides af den 
idelige Bevægelse (see Lit. bbb). Hvad Storrelseji angaaer, da 
passer den lige med Træets Overflade, og er ligesaa bred somi 
det, samt naaer •§ Tom. op paa Skaftet. Denne Holks Nytte er, 
deels som en anden Ring at styrke Skaftet, da Træet ellers 
vilde flække, om ikke saadan en Ring om Enden holdt det sam- 
men, deels og at Endebenet heri kan have sin bevægelige Gang, 
«om ej kunde skec i blot Træe, der snart vilde svikle og op- 
slides; og det er fornodent, at Harpuunstokken paa dette Sted 
maae være bevægelig, thi, var den af eet Stykke, da vilde den 
^iddje stivt i Siclhujiden, hindre hara i sit Lob, og derfor snart 
