mm har sat Remmen fast paa Harp uun6e ene f y da man stikker 
Remmens Ende igj^nnzm Benet s Huller (p, 148. e), ind igjennem 
det ene og tilbage igjennem det ander, og da forst syer man En- 
den fast til den ovrige Rem, saa at der bliver et 6je, der 
holder Harpunen fast sammenhængende med Remmen, 
Lit. f. er«t lidet Been-Oje omtrent i Al. 3 qv. og 2 Tom. fra En- 
den, hvor det igjennem 637 sraaa Huller er syet fast paa 
Remmen i at, naar Harpunen er sat paa Enden af Stokken, og 
Remmen er udstrakt, dette Been-Oje da kan passe lige over 
den lille Been- Nagle paa. Skaftet (p. 141. n, 7, p),- paa hvilken 
det stikkes for at samle Harpunen med Skaftet (egentlig saettcs 
dette Ojc forst paa, og siden Harpunsfi paa Stokkenr Ende gan- 
ske stramt, saa at alting er stivt og trangt) derfor kaides dette 
Been-Oje: Savikbia o: dens Skærpested eller det Middel hvor- 
ved det skarpe sættes for; tki forend dette er sat paa, kaster 
man kun for lyst med den lose Stok, for at ove sig i at sUae, 
men naar dette sættes paa, saa kommer skarpt for, og det 
bliver da til Alvor, da man siden ei kaster uden efter noget 
levende. 
d. Er den bageste Ende, som ligger underst, naar Remmen er op- 
rullet; den bestaaer af et ajiarigt smalt Beeuj igjennem hvis 
Midte Remmens Ende er stukken og igjen tilsyet med det ov- 
rige af Remmen^ saa at her atter bliver et 6je saa rummeligt, 
at det småle Bcen kan drejes frem og tilbage. Dcrte Bccn 
stikkes igjennem et Ojc paa en tyk kort Rem fra Kobhe^Blarm 
(som i det efterfolgendc vil blive ommeldt) og rettes arter ud, 
saa at det kommer til at sidde tvert for, og gjor en Knudes 
