J5B 
i dens tykke Rem (ibld. Lk. og passer endelig^ paa, at Rp.mme% 
ej forvikks under AfruUingen, i hvilket Tilfælde man kmiimer 
den til Hjelp, om man kan. Nu har man gjort, hvad. man kan» 
med denne Piil, det ovrige maae falde af 5lg ^Iv, neralig-i 
naar Pilen er srodt i Sælen, saa gjor det stærke Stod saadan en 
Virkning, at Igimakken, som er bevægelig i Harpuututokken (Fig. 
I. Lit. q)i bojer sig til Siden, og, da Remmen strammer paa den 
ene Side (Fig, 7* Lit. dy, saa raaae det skee mod Rrmmm elier fra 
den Side, hvor Remmen ikke er, derved bliver Remmen stramfri 
og Harpuunstokken s\ip^Q,r ud zf å^ns HefU - Oje (Fig. 5. Lit c), og 
Igimakken af Harpunens Endehulinq (Fig. 4. Lit. r.), ja bliver gan- 
ske los fra Sælen, -og slipper fra at blive sonderslidt af den 5 
man roer da til og tager den op af Vandet (hvori den, som 
meest bestaaende af Træe, svommer op) og lægger den paa sit 
Sted, indtil man skal bruge Lentzen, som da optager dens Plads, 
Imidlertid beholder S^len Harpimen 1 sig, sojn ej kan slippe los 
formedelst Modhagerne (Fig. 4. Lit. 5, b.)y den stræber vel at und- 
gaae sin Fiende, men forgjæves, og, i det den flyer, slæber 
den Remmen med Blæren efter sig ; denne opblseste Blære kan ej 
let trækkes til bunds, og neppe under Vandet, hvorved den 
bliver udmattet og maae ofte op at puste ud oven for Vandet, og 
da maae den omsiddcr give tabt for Lentzen (hvorom siden), der- 
som den ej har faaet dodelige Saar af Harpunen, Alle disse An- 
stalter cre saa mechaniske og rige paa Opfindelse, ar man skulde 
snart tvivle om, Je vare fra Begyndelsen opfundne af et saa 
dorskt Folk — dog, hvorfor ikke? de have jo menneskelig 
Fornuft, og naar den ved Nodvcndighed , der driver meest i 
