164 
end erj end af den blotte Piil; thi, om han end kan trække 
den under Vandet med sig, saa maae han dog snart op for at 
trække Luft til ny Styrke, og imidlertid faaer han flere Pile i 
sig af samme Art; ja skulde han doe ved fdrste Sted, saa 
hindrer Blæren barn- fra at synke, hvor liden den end er, da 
hans eget Spæk hjctper til ar holde ham op i Vandet ; den har 
endnu den Nytte ar kunne styre Pilen, saa at den fahrer ret 
frem, naar man kaster den fra sig, thi man veed at dreje den 
saaledes om paa Siderne af Skaftet y og stramme den med Stnsk- 
hlinejiy at den lober rundt ved Udkastningen, og drejer Skaf- 
tet med sig fahrende som i et Hvirvellob igjennem Luften til 
det foresatte Maal; derfor har den ogsaa endnu det Navn Nak- 
kerkota o : et Middel til at fane Pilen til at gaae lige. Gaaer 
der undertiden Hul paa Blæren (som snart kan skee, da den er 
tynd) saa veed man at sammensye den og indvendig at overklæde 
Stedet med et stykke Ulkeskind* 
, Kastetraei (Lit. /.) bruges baade til denne Kastepiil og til S'oefug- 
kpiilen, for ej at have flere særskilte Sager paa Kajakken, end 
behov gjores. Det kaldes Nor sak, ligesom det til Erneinek- 
(pag. 139. n, 6), og er dannet som det, med den for- 
skjæl: a, at det er ej saa ret ud, men noget mere krumt, 
for at kunne desbcdre p.isse uden om Skaftets tykke Ende eller 
Hoved, Niakuta (see p. 1 60. i- f); derfor og den overste En« 
de af Renden ved 'Indgravning er dannet til at tage imod dette 
Hoved, hvilken Indgravning kaldes Kaketsa, b. At det ingen 
Hul har i nederste Ende, fordi der paa Skaftet ingen Nagle er 
nt Hefte det fast paa, men det forbUver altid lost. /. At Er^ 
