189 
der kostede ham hans favreste Sundhed, og bragde ham næsteii 
til Fortvivlelse, da hans utrættelige Virksomhed ingen heldig Ret- 
ning fandt ved Andre > og han endnu ei var i Stand selv at give 
sig den. Man paastod, at man til ingen Ting kunde bruge ham. 
Sin indre Kraft bevidst > og dog madfalden og krænket, besluttede 
han i August 1778 at rcise hiem, kaste si-g i Faderens Arme, og 
med ham overlægge, hvad han videre skulde foretage. Han til-^ 
traadde strax samme Efteraar en Huuslærerplads i Kiertemindej 
hvor han den paafolgende Vinter levede roligen. At Zoega i slig 
en StiUing skulde have været tilfreds, bor man ikke vente. 
Foraaret 1779 reiste han med daværende Kammerjunker 
JHemen til Gottingen, Her lærte jeg ham forste Gang at kiende. 
Han var lille af Væxt og af en fiin Legemsbygning; han talede li- 
det, og allermindst om sig selv og sine Anliggender,' hans Udvor- 
tes var i det Hele uanseeligt; i hans Aasyn var Alvorhghed blan« 
det med Godmodighed, hans fyrrige og giennemtrængende Blikke 
bebudede en ualmindelig Aandskraft. 1 blandet Selskab var han i 
sine Menrngsy ttringer tilbageholden , og syntes hellere at ville hore 
Andre end tale med ; men dette var Klogskab , der altid var og 
blev et Hovedtræk i hans Characteer: i Vennelav var han munter 
og aaben, Hans hele Væsen var ligefremt, hans Gemjtsstemning 
jævn, hans Characteer fasi, hans Legemsbevægefser lette > hans Gang 
rask. Hvad han folede for skionne Kunster ^ folede han og for 
Naturen: i Gof tingens hele Omegn var ikke en skion Plet^ han jo 
kiendte og af og til besogde; det var ham en inderlig Glæde, naar 
de Venner, med hvilke han besogde disse Steder, kunde deelrage 
i hans Folelser,. Hans Kundskaber vare allerede den Tid meget 
