ig2 
Gang rigcigen foretaget og fuldendt, vilde vær^ ham tilstrækkelige. 
Han lod meget haaiit om den Brug, mange endog store Mænd af 
Hollændere, Tydskere og Engellændere havde giort af de Gamles 
Skrifter, blot ved Sprogoplysninger at bramme med Belæsning, og 
dermed unyttigen at belæsse deres Ordforklaringer: især forkastede 
han Lærdes Hang, uden Hielp af Haandskrifter , blot ved Klogt 
og Gisning at forandre Classikernes Text. Om Homers Digtes Op- 
rindelse havde han allerede den Tid samme Idee, som «karpseende 
Critikere nu have. Petrarca og Tasso læste han ideligen. Franske 
Digtere giorde han mindre af ; visse Engelske Digtere gav han For- 
trinet efter Italienske, I Cassel, hvorhen vi fra Gottingen giorde 
en Reise sammen, mærkede jeg i det daværende Landgrevelige Gal- 
leric, at Zoega var en ovet Kiender af Malerier. Jeg har .anfort 
alt dette, blot for at vise, hvor meget allerede i en tidlig Alder 
var nedlagt hos vores Zoega, Heine agtede ham meget hoit; han 
frygtede allene, at hans store Anlæg, da han endnu ikke havde be- 
stemt sig for noget Fag, skulde ved hans Tilbagekomst i Fædre- 
landet anvendes i civile FoiTetniiiger , og tabes for Videnskaber. 
Men det forudsaae han: fik Zoega Ro at anlægge en Plan for hvil- 
kctsomhclst videnskabeligt Fag ; vilde han med Fasthed udfore den, 
og derved udrette noget Ualmindeligt. 
Foraarct 1780 reiste han fra Gottingen til den sydlige Deel 
af Tydskland, og derfra ind i Italien. Geheimeraad Linstow's v. 
Heinens Svogers Dod afkortede Reisen. Reiseplanen var, at tilbrin- 
ge Vinteren og en Deel af paafolgendc Sommer i Paris; derpaa at 
gaac til Holland og Engelland, og forst i Aaret 1782 at komme 
tilbage. Saa ofte Zoega erindrede sig denne Plan, smertede det 
ham, ci dengang at have kunnet udfore den. 
