Eoeira erkiendre, endog med Bentidring? Winkelmiian's 
store Forticnester 1 Archa?o-logien. Hans Geschichte der Kunst, 
dets mange Ufuidkommenheder uanseete, holdt han for hans bed- 
ste Veik. Dette Verk var paa den Tid det skreves, et kækt 
Forsog, et vakkert Udkast, der, efter Archæologkns daværen- 
de Beskafftjnhed og Winkehnann's Ophold i Italien, hvor litrerære 
Hielpemidler fattedes ham.3 ikke kuade blive andet end Forsog' 
og Udkast. Overhoved var i Winkelmann s T?d Archæologiens 
enkelte J'ag ikke nole nok bear^beidede. Oldtidens Kunsiepocher og 
Kunstnernes særegne xArbeidsmaader igiennem de forskiellige Tids- 
raldere va-rc endnu ikke saaledes -bragte i det Rene, at man deref- 
ter med Held og til Efrertidens fuldkomiui Tilfredshed kunde hav^e 
iidarbeidet en noiagtig og fuldstaindig Oldridens Kuns.thisto.rie. Win- 
kelmann's M'Iommenti mitichi inediti giorde ^oega mindre af, deels 
.fordi man i defte Verk lerteligen opdager, at Winkelmann ikke 
Boiagtigen har studeret Oldtidsminderne selvj deels og fordi Kob- 
berne ere fulde af Urigttgheder, hvorom man ei kan overtydes 
^den paa Steder, hvor Oxiguvaierne findes« 
Det var aldrig Zoega's Flan , at blive '^n anden Wink elm an^^ 
fnen kun at arbeide en Eftertidens Winkelmann i Haanden. Med 
Hensyn til Arehæologie som Videnskab og Oldtidens Kunsthistories 
Bearbeidelse, kaarede han de enkelte Fag, haii fandt mindst be- 
arbeidede: disse vare den hele Classe af Ægyptiske Oldtidsminder, 
og Grækernes og Romernes BasreliefFer, hvoraf den storste os til- 
bageblevne Mængde findes i Rom og dens Omegn; hertil agtede 
-han at foie noiagtigc Undersøgelser over de os levnede Statuer, 
især de i Rom og Omegnen. At jo og Stedet, hvor Zoega nu 
C c 2 
