205 
forsomt, eller i det mindste ikke giort med den Noiagtighcd? 
som han. Det Nye, han, under disse Arbeider, paa Kunst- 
minderne selv opdagede, giorde ham Undersogelserne alt meer og 
mere behagelige. 
Efter -at have samlet alle disse Smaating, o» overskuet dem 
i det Hele , gik han forst til de gamle Skribenters Læsning med 
idehgt Henblik paa Oldtidsminderne; hvor Hukommelsen slog han! 
feii, kunde han tye til sine Papirer, han altid holdt i storste 
Orden. Han havde bemærket *den Uskik hos de fleste af sine For- 
gængere, blot at giore sig bekiendt med visse Oldtidens Hoved- 
skribenter, f. Ex. Plinius og Pausanias, af hvilke især Oplysnin- 
ger for Oldtidens Kunstminder kunde uddrages , og forresten at 
soge hen til ældre Archæologers Forklaringer, og fra dem at hen- 
te Citater af ældre og senere Oldridsskribenter, blandede i hver- 
andre uden Critik og uden Skielning af Tider. Han giorde sig 
derfor en chronologisk Fortegnelse af alle Grækernes og Romer- 
nes overblevne Skrifter , for at giennemgaae dem i en rigtig Tids* 
folge. Han begyndte med Digterne, fortsatte denne sin udbredte 
Læsning med Prosaisterne, og endte den med Schohaster, Lex- 
icographer. Grammatikere, lærde Kirkefædre og den ByzaOf 
tinske Histories Forfattere. Da man i Roms offentlige Bibliothe- 
ker ikke har de nyeste og meest berigtigede Udgaver af Classiker-* 
ne, raadspurgde han angaaende enkelte Steder, hvor Textens 
Rigeighed var ham magtpaaliggende, Haandskrifter, rhvoraf i de 
Romerske store Bogsamlinger haves Overflodighed. Med denne Læs- 
ning forbandt han en anden Green af ældre og nyere Litteratur: 
han samlede nemlig alle historiske Efterretninger om de Oldridsmin- 
