207 
vanligen besogde h^tn øg paa de Dage,, han ikke kunde arbeide i 
Biblioth-ekerne, Museerne, de nyere Kunstneres Arbeidssteder, 
eller og giorde han archæologiske Smaareiser i Roras Omegn. Zos-^ 
ga var air' de sieldne Mennesker, der aldrig spilde et Oieblik af 
deres Liv; alle Oicblikkes Anvendelse gik lige mod det ham fore- 
satte Maal: detre srræbde han uafladeligen efter, og var aldrig 
uvirksom j uden naar svære^' Sjgdomme kastede ham paa Sygelciet* 
De frugter, Zoega hostede af sine Arbejder i Roms Bibli-- 
øtheker, vare meget tillokkende til det Studium, han nu een 
Gang for alle havde opofret sig. Han opdagede snart sine For-- 
gængei'es Feil, hvortil storstedelen deres urigtige Studeremaade 
havde forledet deni. Han selv bragde det inden kort Tid dertih 
at han ved ethvert ham forekommende Oldtidsminde strax kunde 
foruds^e, om noget vigtigt derom kunde siges eller ikke. Li- 
gesom Oldtidsminderne udbredre Lys over Oldtidsskribenterne , gior- 
de og disse Zoega opmærksom p.ia visse fine Ting hos hine, Ar- 
chæoiogerne hidtil ikke havde iagttaget. Men hvad han især vandt 
ved dette y om man saa maa kalde det, Giennemsyn af det ar- 
chæologiske Fag, var Opdagelsen, at han gik allersikkerst, naar 
han gik sin egen Gang, og aksaa ikke behovede at bekymre sig 
meget om ældre archæologiske Undersøgelser, i hvilke Tingens Vig* 
eller Uvigtighed, om den har videnskabelig Nytte eller ikke, 
sielden tages i Betragtnings man har kun en Gisning, som man 
ved en ildeordnet og undertiden laant Lærdom soger at stadfæste.. 
Undér disse daglige Beskæftigelser betraadde Zofga sin litte- 
rære Bane. Jeg har ovenfor anfortj at Cardinal Borgia havde i 
