2ia 
langt fra at have endt 3 hvad jeg for Oieblikket. gior, skeer, 
fordi min Natur driver mig til Virksomhed ; om hvad jeg gior, 
nogensinde kommer det Offentlige til Nytte, heroer paa meget 
tilfældige Omstændigheder.(< Hvo der havde nogen Kundskab om 
Zoegds Fag mærkede strax, at han hos Zoega blot ved Opmærk- 
somhed paa Tingene, der undersogdes, kunde lære meget. Naar 
BU Zoega mærkede, at det var een om Lys og Veiledning at gio- 
re, og at man uden mange Ord kunde forstaae ham rigtigen ; 
var han den srorste Lærer, jeg nogensinde har kiendt: et Vink, 
et Par Ord oplyste Tingen pludseligen. Af al unyttig Snak var 
han en afsagt Fiende, fordi Tid var ham kostbar. I Selskab af 
lærde Venner, han onskede sig, meddeelte han rundeligen hvad 
han i enhver Ting saae j og det var ham en inderlig Glæde, 
naar man til Vederlag kunde giore ham opmærksom paa en eller 
anden Omstændighed , der ikke var falden ham i Oinene. Efter 
den Erfaring, at Flere see meer end Een, giorde hun ugierne 
sine Undersogelser aliene : og da hans lærde Venner rigeligcn be- 
lonnedes i hans Selskab, fulgde de ham og stedse med Glæde. 
Som Lærd var Zoega den Tid allerede meget vidt; men han 
skiulde sin Overlegenhed : dette giorde , at alle erkiendte ham 
for det han var , og gierne hentede Raad og Oplysning hos ham. 
Han har derved dannet mange af sine lærde Landsmænd, der ha- 
ve gavnet og endnu gavne Fædrelandet: alle disse fole Savnet, 
og med Vemod tænke de paa Tabet. 
Da jeg kom til Rom, var han færdig med sine Underso- 
gelser over Obeliskerne; kun Ægyptens mindre Oldridskunstmin- 
der, Statuer i Basrelieffcr og Gemmer, sysselsatte ham .endnu 
