213 
paa Qvirinalhoien ; strax derpaa 1789 den saa kaldte Sallustiske 
paa Trinita di Monte> og 1792 den Campensiske paa den Inno- 
centianske Plads. Cardinal Borgia har uden Tvivl ved denne Lei- 
lighed sogr ar trække Zoega ud fra den Baggrund, hvori han bc" 
standigen næsten af overdreven Beskedenhed holdt sig 3 og anbe* 
falet ham Paven som en Mand, der var i Stand at forfatte en 
Historie om disse Pavens store- Foretagender 5 og at oplyse Old* 
tidsmindeirne selv. Paven indtoges strax af denne Idee, og be- 
falede Zoega at forberede sig til et stort Verk^ der skulde om-, 
fatte alt hvad Ægyptiske Obelisker og deres Historie angik , og 
som i dette Æmne af Qidtidskyndighed kunde være classisk. Da 
Paven af Andre havde hortj at Zoega beskæftigede sig med 
Ægyptiske Hieroglypher, og^ formodede, at han i deres Udtyd- 
ning var kommen videre end hans Formænd; onskede han, at 
Zoega i dette Verk meddeelte den lærde Verden , hvad han des- 
angaaende havde opdaget. For dette sidste bad Zoega sig fritagen, 
paa Grund, at han ikke var i Stand derom ar sige noget bedre 
end hans Formænd, og at han, hvad Ægypternes Hieroglypher 
angik, endnu: stod i et tykt Morke. Paven var tilfreds meå 
Zoega's beskedne Tilstaaelse, og fritog ham-, men bod ham til- 
lige, ei at lade det mangle paa Tegninger,, og ar see paa disses 
Noiagtighed ; han^ lovede tillige at jette ham Forberedelsen tii og 
Udforelsen- af Verket. Paven gav og^ strax Ordre til Architekteii 
Antmori at lade- giore de for Zoega fornodne Tegninger. Imid* 
lertid begyndte Urolighederne i Italien ar gribe om sig,. Man fik 
i Kirkestaten andet at tænke paa end lærde Verkerj: og i Zoega s 
Verlv skeede ofte: StaadsniBger^. 
