224 
strax sin Ansogning til Reventlow til Glennemsyn, og, i Fal4 
den fandtes rigtig, til videre Befordring, 
I en Skrivelse af 31te October s. bad Biskop Munter 
Zoega mælde ham sin endelige Beslutning, især med Hensyn til 
de lærde Arbcider, han havde under Hænder, ecidnu nogen Tid 
at opholde sig i Rom, eller strax at koirime til Fædrelander. I 
Svaret af riden December s. A. erklærede Zoega sig af mange 
Grunde bestemt for at blive, hvor han var, i det mindste end- 
nu nogle Aar. Dette Onske var og overeenstemmende med det, 
han i sin Ansogning til Kongen af foregaaende 31te September og 
sin Skrivelse til Grev Reventlow havde yttret. 
Sidste Juledag 5. A. indtraf det tekiendte skrækkelige Op- 
trin i Rom, hvorpaa strax fulgde en gyselig Tavshed, der true- 
de med de farligste Udbrud. Ingen kunde forudsee, hvilken Ret- 
ning de vilde tage. Mange vare reiste bort, andre talede om at 
rcise, og alle provianterede sig som til en Beleiring ; den dyre 
Tid, som da var i Rom, kunde letteligen, i Fald en Ar- 
mee nærmede sig Byen, blive til Hungersnod. Zoega kunde i 
denne offentlige Nod ikke rore sig af Stedet. Eet af hans Bdrn 
laae af en langvarig Sygdom, et Par andre skrantede, Konen 
vidste sig ikke et Oieblik sikker for Nedkomst. I sit Huus var 
han den omhyggeligste Mand og den ommeste Fader. Blot Umue- 
Jighed at kunne foretage noget til Sines Sikkerhed og den haardc 
Nodvendighed giorde, at han holdt sig rolig. At han var Slave 
af sine Pligter, er en Beretning af næstpaafdlgende 3ctc Decem- 
ber til Kimstacademict i Kiobenhavn et mærkeligt Beviis. 
