Isliddeltallet af a!!e Bestemmelser, som sædvrinllgt he.y^ stemt 
meget vel overeens,, er brugt som endeligt P^esultvir. 
Deelinationerne ere, som ovenmeldt, bestemte efrer tven- 
de forskjeliige Observationsmetlioder . hvoraf den, forste, S'om 
gaaer ud ira Planetens absohite Meridianhojde , forudsætter Kjd- 
benhavns Polhojde og Muralquadranrens CdllimatioRsfejl nojagtigea 
bekjendte. Den anden Methode, som gaaer ud fra Phnetens relati- 
ve Meridianhcijde , forudsætter begge disse Data ubekjendte, men 
fordrer, at Hojderne af nogle bekjendte Fixstjerner tilligemed maae 
være observerede. 'Bisse ere, endskjont jeg var forsikret om 
•Quadrantens rigtige Stilling i Meridianen, tagne, saa nær de 
kunde faaes, omtrent paa samme Hojde som Vesta-i for at und- 
gaae den Usikkerhed, som kan være i Refractionens Virkning paa 
forskjeliige Hojder. Middeltallet af Bestemmelserne efter begge 
Methoder er da antaget som det rigtige Resultat« 
Muralquadramens Collimationsfejl eller den Vinkel, som 
ICikkertens optiske Axel gjor med -Radius til og 90°, er ved 
Middeltallet af 35 i denne Henseende anstillede Observationer be- 
funden at være 40", 3 , som Quadraaten angiver Hojderne for 
sniaa. Denne Fejl kan vel i længere Mellemrum ikke antages 
for bestandig, da flere tilfældige Aarsager virke til at forandre den; 
saasom Quadrantens egen Vægt, som er 720 Pund; Tempera- 
turens Indflydelse til at forandre Radius og Buen af Quadrantea 
*) At Muralqiiadrantens Collimationsfejl er sna stor har aldeles Intet 
at betyde, da en Fejr, som man nojngtig kjender, og deifore 
lun .holde Afregning for, er det saoime som ingen Fejl. 
