l,20 
den Stjerne, og consecrerede den, kan være en senere Glosse, 
er er tllfojet til Sanchuniatons Værk, men viser i alt Fald ojen- 
synlig, hvad Alderdommen troede om disse Stene, Thi at Stjer- 
nen er et Bætylium, lider dog ingen Tyivl. Men disse Stene kal« 
des besjelede, fordi man, som alt er erindret, ansaae dem for Gu- 
ders Opholdsted. Vi behoye altsaa ikke med Eochart*) at erklære 
det græske Udtryk ÅiS-ovg i^JLii^vxm for en Tejltagelse af Over* 
sætteren, som i den phoni^iiske Original har læst D'^^i/r)^ D^DM 
istedet for D'^SU?)! D^DN, lap'ides uncti^ atrad^ t^\f; ungere \ thi 
Stenene bleve ikke helligede ved Salvelsen | men man salvede 
dem, for derved at betegne den Hellighed, man tillagde dem 
for deres Oprindelses iSkyld**). Navnene At^c^ efj,<!^vzo^ og 
'BctiB'vXm vare dog ellers ikke de eneste, man gav saadanne 
Stene, Priscianus melder, at de ogsaa hed te Abdir eller 
Abaddir : en Benævnelse h\l3 Etymus er uvis, da den kan ud- 
ledes af *^'^1N pN den guddommelige Steen ^ eller, efter an- 
dres, skjondt mindre rimelige Mening, af "^"^^N DN,* den gud^ 
dommelige Fader ^ eller og, ifolge Bochart, af "^"^l 
*) Canaan et Phaleg* Lib, TL cap, 2, p. «. 707. 
**} Af Fortællingen hos de Græske Mythographi , om at den Steen , Rheft gaf 
Saturn at svælge istedet for den iiysfodie Jnj)iter, som og«aa kaldes em 
Bsetylus {Hesych, ad. v. (iaiTvXog. ovTui IkolXuto ocoSeig AiSo$ 
K^OVfii) civU AlOS. Priscianus L. F. p 647. £tymol magn, Ly^, 
cophr, i Cassandra og Tzetzes til ham, Jevnfor og Bocharts Canaan 
et P hale g, p. m. 'joS») 
•••) Priscianus 1. c. skionner, intet Brug kan gjores , saavidt jeg, med minrlre maa 
vilde drage deraf den Slutning, at dtrg.jig Fablen opkom, Bætyliern© 
allerede bleve betragtede som hellige og guddommelige Stene. Jevitf. 
om Fablen Ovid, Faston L,XV.y. 20$* og Burmaa. ad. h. L 
