148 
ikke saadane u^^l mærkede Kj^ndetegH j, at man er vis paa at 
sigte fra den Station^^. hvor man sidst observerer tii de selv-= 
siiinine Punkter hvortil er sigtet fra den farste Station, med 
mindre der paa hvert saadant Punkt skulde sættes et Signal^^ 
hvilket vilde være et vidtloftigt Arbejde, naar en stor Mængde 
Punkter skulde oBservereSc Kunde man blive staaende paa 
een Station og der maale Afstanden derfra til de der sigtbare 
Objekter^ saa var det let at optage Kart over al den Jordover- 
flade ^ som derfra kunde overseeSo Men dette Problem er nok 
hidindtil ikke tilstrækkelig oplostf vel har derpaa været gjort' 
Porsogj men saavidt jeg veed er Udfaldet blevet ^ at man vir«= 
kelig har observeret fra td Stationer ^ men antaget disse saa' 
siær ved hinanden 5,,- at man har villet de skulde ansees for 
een, og paa den Maade foregivet at Problemet var oplost. 
Grundlinien eller Stationernes Afstand fra hinanden^ er da en 
Stang af en bestemt Længde,, som ikke kan- være storre end 
Længden af det til Observationerne brugte Instrument* Vel 
Itan denne Grundlinie være nojagtig maalt , og naar dette en- 
gang er gjort, saa har maii bestandig Fordelen deraf,- fordi 
Grundlinien selv er bestandig een og den samme, men at saa- 
dan Grundlinie er for liden til deraf med Nojagtighed at be* 
regne Distancer, som ere noget betydelige, det er indlysende 
for enhver, der har det mindste Bekjendtskab sned praktisk 
Landmaaling« 
§. 2; 
Ved at overtænke denne Sag, syntes mig det vdr mueligt^ 
at man ved at aftegne en Sokyst kunde til Grundlinie bruge 
Stationens perpendikulære Hojde over Vandets Overflade, naar 
