200 
foiger, at de Sol- eller Maaneformorkelser , som i et vist Åar 
have været meget anseelige, komme i det folgende Aar ji 
Dage tidligure, omerijlskjont med en forandret Storrelse. Der- 
som der i det forste Aar havde været en central Formorkelse, 
saa er Nyemaanen eller ruidmaanen i det folgende andet Aar 
8 Grader fra Kunden, og der maae igjen indtreffe en Formor- 
kelse, men af mindre Storrelse. Atter i det folgende eller 
tredie Aa# er Nye^ eller Fuldmaanens Frastand fra Kunderne 
16 Grader, under hvilke Omstændigheder en Solform orkelse 
endnu kan være muelig, men ingen. Maaneformorkeise kan 
indtreffe. 
Man tænker sig en Periode af 223 Maanemaaneder eller 
65&51 Dag hvilket udgjor 18 Aar 11 Dage. I dette Tidsrum 
er Maanens Kunder gaaet igjennem en Bue af 349 Grader 20 
Minuter 3 og der mangler endnu 10 Grader 40 Minuter, at de 
ej have naaet samme Punkt paa Himmelen hvor de vare ved 
ovenmeldte Periodes Begyndelse. Udi de 18 Aar har Solen 
gjort 1 8 fulde Omgange omkring Himmelen 3 og udi de over- 
skydende II Dage igjennemvandrer Solen 10 Grader 40 Mi- 
nuter. 
Heraf foiger klarligen^ at efter et Forlob af ig Aar og 11 
Dage, staae Solen, Maanen og dens Kunder igjen paa samme 
Punkt af Flimmelen eller have samme Stilling som ved Perio- 
dens Begyndelse. Dersom der har været en Sol- eller Maane- 
formorkeise ved Periodens Begyndelse, saa maae en ligedan 
indtreffe ved Periodens Slutning eller efter 18 Aar og 1 1 Dage* 
Ptolemæus (Almagest. lib. IV. cap. 29) anforer efter Hip- 
parcus, at de ældre Astronomer have opfundet denne Periode, 
og at de for at have fulde Dage have multipliceret 6585 '- Dag 
med 3, og deraf er fremkommet den Periode af 19756 Dage 
