t66 
Disasimilatlonen, beroer paa den organiske Folelse, ligesom Sandøerne 
og alle behagelige og smertelige Fornemmelser beroe paa den dyriske 
Folelse. Høs Dyret kan den organiske Foleise i nogen Tid bestaas 
uden den dyriske (man seer f. Ex. Musklerne trække sig sammen 
ved Irritationer, Negle og Haar at voxe efterat al dyrisk Folefsc 
er ophort) ; hos Planten derimod bestaaer hiin stedse uden denne. 
De Indtryk der ved den organiske Folelse modtages, fores ikke 
over til et fælles Center (Hjernen), saaledes som de der modtages 
ved den dyriske Folelse. Da Planten mangler dette Center, kunde 
den heller ikke have denne Folelse. Planten behovede den heller 
ikke, da ingen Tænkning, ingen Betragtninger over Tingene skulde 
sæne den i Stand til at vælge imellem Ondt og Godt, da ingea 
intellektuelle Funktioner, folgeUgen ingen Villie, skulde blive dens 
DeeL Indskrænket inden de snevre Grændser som Naturen satte 
for det organiske Liv, skulde alle Plantens Phænomener under- 
ordnes Assimilationen og Disasimilationen, og da disse, som vi 
See hos Dyret, ikke ere underkastede Villiens Herredomme > saa 
kunde heller ingen Selvbevisthed herom have Sted, 
Derimod maatte Planten for at nære^ og voxe, have or^a- 
fihk Fnhlse. Ethvert Organ maatte fole Næringssaftemes Nærvæ- 
relse eller Tillob, og deraf bestemmes til Reaction. Men denne 
Folelse er indskrænket til Organet selv og gaaer ikke udenfor dets 
Grændser. Her er intet fælles Middelpunkt hvorhen Indtrykkene 
fra alle Organer kunne ledes og samles, og fra hvilken Kilde disse 
Organers Livskræfter igjen kunde understottes. Derimod synes 
mangfoldige Iagttagelser at bevise: a*- ethvert Organ har et elier 
flere Centralpunkter for dets egne Livskræfter, og at enhver af 
