christnc Dommer neppe kan fordre en Jo3e til Vidne i en saaåm 
Sag, eller fleste Lid ril hins Udsagn. 
Ben anden endnu storre Betænkelighed- ert om en Jode af 
en christen Ovrighed overalt saaledes skan tages i Fed, at Joden 
efter sin Troe maae holde sig forpligtet til Sandheds Udsigelse? 
Denne Sag er i ældre og; nyere Skrivter saa vid tlof agten omhandlet« 
at det vilde være overmodigt , her at gjentage alt det, som der- 
om for og imod er bleven fremsat. Den almindelige Overbe« 
viisning synes at være, at, naar Joden tages i Eed i sin gejsts 
lige Øvrigheds Nærværelse, ender Iagttagelse af de Jod i ske Kir- 
keskikke, og efter dertil, overeeGSstemmende med de Talmudi« 
stiske For skrivter, indrettede Formularer, vil saadan Eed af ham 
ansees som forbindende i Samvittigheden, og hans Udsagn anta- 
ges som sandfærdigt og gyldig« .til Sagens Afgjorelse. Jeg tillader 
mig herimod alene at anfore de Betænkeligheder, som visse Sæt- 
ninger af Jodernes Kirkelære maae opvække imod Troværdigheden 
af en saadan Eed, naar dens forbindende Kraft ked omme s fra 
Religiositerens Side; thi hvad den hlot moralske Forbindtlighed 
angaaer, da ligger den ganske udenfor -denne Afhandlings <jrænd- 
ser ligesom den og er udenfor den verdslige Dommers Competents, 
da Eeden ej behovedes, dersom der kunde haves fuldkommen 
Overbevisning om Menneskers Moralitet, 
Den forste Betænkelighed rejser sig fra Læren om Tranøs- 
Eed, som lettelig hos den mindre oplyste kan tjene til Undskyld- 
ning i Samvittigheden for falsk Feds Aflæggelse. Den foran for re 
Bog Schylchan aruch, som er et Slags Indbegreb af Jodernes 
VU, Sil Skr. VI D<e/, IH&fte 1 800 B h 
