2 05' 
gevinst, som de ej aabeniysc kunne fremlægge, og hvorni de 
borgerlige Love og Nærtngsanordninger ej give dem- Hjemmel, 
Vilde man i den Henseende anstille Eftersporgsel , saa vilde det 
almindelige Svar vel udfalde derhen, at de ernære sig af Handel^ 
men det vilde tillige vise sig, at denne Handel i de fleste Til- 
fælde ikke er af det Slags, som bor taales i velindrettede Stater. 
De faa Jdder, som have lagt sig efter Studeringer, eller nyttig 
Kunsts og Haandværks Udøvelse, de endnu færre, som hist og 
her kunne leve af Agerbrug — denne ærværdigste og hæderligste 
af alle Næringer — erc ikkun sjeldne Undtagelser fra Mængden af 
Joderne, der leve af Handel, d. e. af Overskuddet af opkjobte 
— ej selv frembragte — Varers Udsalg over hvad disse have ko- 
stet Sælgeren. Ved at udgaae fra denne Synspunct maa det rig- 
tig nok strax ved forste Ojekast synes betænkeligt, at et Folk, 
som i mange Henseender er fremmed for os, som forkaster vor 
Religions væsentlige Grundsætninger og vore Sæder, og, for 
at udtrykke Sagen paa det lemfældigste, ej lever i broderlig F.or- 
staaelse uden med sin egen Slægt, at netop et saadant Folk skal 
have Tilladelse til, næsten udelukkende at befatte sig med Han- 
del, d. e. med den Profession, som af alle nærmest og lettest 
giver Anledning til Bedrag, og hvorved Pengene, og med disse 
Maalestokken for al Eiendom og Værdie i Landet, kun alt for 
let concentreres i deres Hænder. Farligheden heraf vil endnu 
mere vorde indlysende, naar vi betragte, at Jodehandel i Al- 
mindelighed ej er indrettet efter de Grundsætninger, hvorpaa vel- 
ordnet Handel bor være bygget. Sjeldnere beskjeftiger Joden sig 
med fremmede Varers Indforskrivning og indenlandske Producrers 
