217 
Holmgang for at beskytte sin Datter. Sædvanligen bestemtes Tve- 
kampen pk* Thingenc, hvor ahsaa Sagen med koldere Overlæg kun- 
de overvejes og behandles. Man tænke sig disse offentlige For- 
samlingssteder. De vare -store Folkebbitider, som enhver Huu-s- 
fader sædvanligen besogde* Der skede et hokidellgt Ofrer. Der 
var almindeligt Marked. Der glædede man sig tilhobe. Der af- 
gjorde man Statens vigtigste Anliggender. Der viste sig en Nor- 
dens Bande i al sin Værdighed. Huusiig Velstand, Tilfredshed 
med sine Kaar , Ligelighed blandt alle, ædel Stolthed og Kraftig- 
hed besiælede Beraadslagningerne. I disse ægte Nordiske Sam- 
menkomster aftaltes Hølmgangene, og s tun dum bleve de og paa 
disse fuld forte. Under Tvekamps Holdelse var langt fra alting af- 
hængigt af de Kæmpendes Hidsighed eller Huskud. Visse Reg- 
ler maatte iagttages, og saasnart Blodet flod, maatte Holmgæn- 
gerne, saa nodigen de end ville, ophore med Striden. Nordboen 
vidste, hvor vidt Privathævn kan gaae, naar den {diger blot 
Lidenskabeligheds Tilsagn. Vi læse jo om de Vilde, at de For 
Hævnens Sodhed opotfre ei blot dem --selv, men endog deres Born, 
saa at hele Slægter paa den Maade udryddes. 1 vort Norden gav 
man Privathævn en ojebliklig, dog indskrænket, Tumleplads, 
for at spare Slægtninger og Venner og Borgerkrige. Ved Chri- 
stendommens Indforelse formildedes Sæderne, dog langsomt og 
efterhaanden; Tvekampene, som andre Oldtidens Vedtægter, for- 
svandt. Vist nok misktender Ingen hiin Forandrings velgioren- 
de Indflydelse ; dog mærkedes de forst efter nogle Aarhundredes 
Mellemrum; -men, for at blive staaende ved vor Giensrand, hvad 
satte Pavedommet istedet for Nordboernes ierlige Tvekampe? Jerribyr- 
detsr Bedragerier! 
Vid. $d, Skr. VI Detl 1 Haft i 1 809. E e 
