£20 
.blader, Hed in fulgde ham med stadige Skrid: 7 og saaledes 
?raadde de ind i Kredsen. Mængden ledsagede dem med disse 
Ord; De gaae til Doden, som Venner og Fostbrødre, Kam- 
pen begyndte. Begge sogde giensidigen ar skaane hinanden, men 
selv at- udsætte sig for dræhende Hug. Hedin fik er svært Snar. 
men Hognr ynkedes over hans Ungdom og Skionhed, og sparede 
ham. Det Qnske, enhver af dem havde havr, ar doe i Kampen* 
blev denne Gang ikke opfyldt^ men da Aarsagen til Misfornoiel- 
sen vedblev, enedes man om, ar reise til Hithinsoe i Rogaland 
i Norge og der at fornye Striden. Efterat man paa begge Sider 
havde sogt at giore Fornærmelsens Erindring saa levende, som 
mueligr, endtes Kampen saaledes, at Hogni stodre sit Spyd i 
Hedins Bryst, og i samme Ojeblik klovede dennes Sværd Hognis 
blotrede Hoved. Rygter tilfojede, ar Hildur længdes saameger 
efter sin Mand, at hun ved sine Vers hver Nat opvækkede de 
Dbde, hvilke derpaa fornyede Kampen, som skulde vedvare ind- 
*t\ Ragnarockr eller Verdens Ende. Og. deraf skal de gamle Skal- 
de have kalder Krigen Hildurs Leeg, 
Anforte Fortælling kunde forelobigen give er Eegreb om 
nordiske Tvekampe, og deres Forbindelse med Nordboens Cha- 
rakteer. Men disse Fægtninger fortiene nøjere og i det Enkelte 
at undersoges; thi endskionr deres Beskaffenhed i forskiel lige 
Henseender er af vore store Oldgrandskere , en Worm, Hartho- 
lin, Arnesen, Schionning, Erichsen, Suhm og andre, leilig- 
hedsviis bleven oplyst, saa savnes dog hos os er eger Skrift, der 
omfatter deres Natur og Væsen, og sammenstiller der vigtigste 
af hvad de Nordiske Forfattere om dem have nedregner. Da des- 
