eller ove sig i' Legems færdigheder. De i vore gamle Historier- 
sædvanligst forekommende Anledninger rit virkelige Tvekampe vare: 
et Lands eller Steds Eiendomstagelse, Begrering om andres Godses, 
Riges, Kones, eller Dotrres Overladelse, Fordring om Erstat- 
ning eller Hævn, for tilføjet Skade, Skam eller Urer, og Lyst 
til saaledes at faae hurtig Ende paa en vanskelig, vkkiéfrig ag lange 
udseende Rettergangs - Tvistigheds 
Da de med Harald Haarrfagers Haardncdr dg Eitevafde fnis- 
forndjede Norske i hele Hobe droge fil Mand, læses ofre om 
den Skik, at Anforeren, naar han nærmede sig Qen, kastede Set- 
stokkerne d. e. Filler, prydede oven til med Thors- eller en an- 
den Guds Hoved, der stode ved Husets Hoisædey over Borde, 
øg valgde det Sted", hvor de rlode i Land,- til Middelpunkren' 
for den Landstrækning, han der vilde tilegne sig. Der afstak hatf 
sin Vaaning, og bemægtigede sig hele den Landstrækning, som' 
man kunde overreise fra KL 6 om Morgenen til 6 om Aftenen. 
Man plejede at tænde Ud, baade der, hvor Dagreisen begyndtes 
og hvor den endtes, og dette kaldtes: med Ud at overfare saa- 
dant et Stykke Land. Den vigrige Historie Landnama, hvoraf 
haves en meget korrekt Khtisk. Udgave, omtaler ofre åissz Skikke^ 
org erindrer ikke sielden om , at saadan en Besiddelsestaq-er, naar 
han undertiden inden denne Landstrækning indbefattede Stykker af 
en anden for ham i Naboelagct nedsat Occuparors Jord, lod Tve- 
kamp skille Trætten mellem sig og denne. Man eftersee £ Ex., 
hvad der fortælles om Isolph, Hallkiel og Hrollcif ved deres A-o- 
komsr til Lander. 
